Meditationen starter om 20 minutter.
Hvor gjorde han af den?
Hey, sexy.
Fortæl mig om den dag David flyttede ind.
- Hvorfor? - Han kom sammen med en mand?
- Jeg var fire. - Lyv ikke, du husker det!
Det var sent.
Jeg var på mit værelse, da jeg hørte stemmer.
Så jeg sneg mig ud på reposen.
I lang tid troede jeg det var en drøm.
Det var ham.
Hvor gjorde han af den?
- Hvor gjorde han af den? - Hvorfor gør du det her?
- Han var bare et barn. - Det er han ikke længere.
Det ser ud til et af dyrene er sluppet ud.
Fascinerende.
Du har manifesteret din frosne tilstand til en ishule.
Da jeg vågnede i morges, tænkte jeg at vi snart skifter til sommertid.
Da jeg indså, at jeg ikke ved hvad det betyder.
Det er når du sætter klokken frem eller tilbage, -
- for at udnytte dagslyset mens man arbejder.
Det lyder kedeligt. Jeg troede vi faktisk gemte dagslyset.
Du ser ikke en dag ældre ud, Oliver.
- Bare vent til Melanie ser dette. - Melanie?
- Din hustru. - Min hustru?
Er hun...
jeg har lyst til at sige, Kineser?
- Nej hun er ikke Kineser. - Tjek.
- Japaner? - Nej, slet ikke asiat.
Rart at vide, for jeg har været herinde meget længe.
Det tror jeg i det mindste. Timer, eller...
- Hvad er længere end timer? - År.
Min hukommelse er lidt... er lidt...
Hvad er det nu det hedder? Hvad er det nu det hedder?
Tallerkner? Nej.
Desuden vil jeg mene vi burde redde dem.
Dine venner. Jeg har holdt øje med dig, for at se denne David og hans monster.
Her kan det ikke finde os, hvis du var bekymret over det.
Parasitten.
Ja, parasitten. Mentalt, tydeligvis.
David separate bevidsthed.
- Den har hægtet sig fast i ham og... - brugt hans kræfter til egen vinding.
Har du tænkt dig at fortsætte med det der??
- Med hvad? - Afslutte mine sætninger.
Undskyld, gammel vane.
Du er tilfældigvis ikke tenor?
Tenor?
David og jeg, vi starter en Barbershops kvartet.
"Roll out the barrel," i den dur. Bare for sjov.
Det minder mig om Du ved hvad det er, ikke?
Beklager, har svært ved at følge dig.
Monsteret. Du ved hvad det er.
Eller burde jeg sige hvem!
Farouk.
Jeg læste Davids sind, da de blev indespærret.
Ham og David. Det er meget klog, vores monster.
Men han bruger alt hans energi på at narre David.
Tænkte ikke på at dække ryggen Med ryg, mener jeg...
- Hvad mener jeg? - Vent, vent, du mener, -
selvfølgelig! Amahl Farouk. Hunden, det burde jeg have vidst!
- Er der en hund? - I Davids minder.
Han slører sig selv som en lille, meget sød Beagle.
Men at den hedder King... Amahl Farouk.
Skyggekongen.
Vi må redde dem.
Sagde jeg ikke lige det? Det mener jeg helt bestemt.
Efter debatten om den kinesiske kone, som jeg stadig ikke er overbevist om.
Er hun ikke det?
For jeg synes at have en meget intim erindring om en nat. Godt så.
Næste spørgsmål er. Hvordan?
Hvordan redder vi dem?
Vi er trods alt kun sind. Og deres kroppe...
De er i noget af et virvar.
Stående ansigt til ansigt med døden.
Han er for stærk for mig. Farouk.
Han er for fysisk magtfuld.???
David kunne sikkert få jer alle ud af drømmen.
Men han er lidt utilgængelig lige nu.
Farouk har spærret ham inde i et hjørne af sit sind.
Snart vil han være helt forsvundet.
Og så bliver skyggekongen til David.
Der smager for meget af vermouth. Skal jeg putte lidt mere vodka i?
David.
Mit apparat.
Jeg lavede en glorie, der skød magnetiske signaler i en 360 graders vinkel.
Som, hvis vi kan få den på den rigtige Davids hoved -
- i den frosne tidszone, burde kunne blokere skyggekongen.
Isoler det, og afslut hospitals fantasien.
At starte tiden vil desværre henrette dine venner i en regn af kugler.
Med mindre vi kan ændre de fysiske elementer i rummet.
Bloker kuglerne, flyt kroppene.
Vi skal bruge allesammen.
Må jeg introducere min ven, Jules Verne.
Det er okay. Han kan ikke høre os herinde, monsteret.
Han er meget stærk, men Oliver har et par tricks gemt i ærmet.
For det første...
Det er nemmere hvis det kun er mig der taler.
- Hospitalet var ikke ægte. - Det siger du ikke.
Helt nøjagtig er der et hospital, men vi var der ikke.
Det var en mental projicering, skabt af monsteret.
- Jeg har hørt efter. - Godt så...
Vores kroppe er i værelset, David havde som barn, sikkert frosset fast i tiden.
Og jeg mener at der netop er affyret et maskingevær.
Så når tiden starter igen, bliver vi alle dræbt.
Ja.
Vi må distrahere uhyret, som ikke er Lenny, -
- så vi kan redde vore kroppe, uden hun opdager det.
Og finde en måde at få afsluttet hospitals fantasien, og redde David.
Godt. Der er et apparat. Jeg byggede en...
Jeg tager til hospitalet, redder de andre og tager mig af Lenny, og du sørger for -
- at jeg ikke er myrdet, når jeg vågner.
- Er vi enige? - Ja, jeg skulle lige til...
- Godt. Lad os komme afsted. - Okay. Vent, vent.
Du får brug for dem her.
Oliver har lavet dem.. Det er Melanies...
Nå men, han har lidt magt her.
Og han lavede dem for at hjælpe os.
De viser hvad der er ægte og falsk.
Dem her er til de andre.
Hold nu lav profil fordi Farouk holder øje.
- Farouk? - Ja. En lang historie.
Bare vedligehold illusionen.
Og hold dig klar. Jeg giver et signal, når jeg er på plads.
Det skal nok blive interessant.
Jeg kommer nu, skat.
David!
- Kom med mig. - Nej.
Oliver.
- Jeg troede du var... - Sat dem langs omkredsen.
På brystet af en barpige, var tatoveret prisen på Ale.
Og på hendes bagdel, for de blinde, var samme information i braille.
Oliver Bird. Dedikeret tilhænger af mode.
Har jeg set dig før? I poesi-klubben?
- Nej - Du virker dog bekendt.
Hvad var det du sagde dit navn var?
Nej. Sig det ikke. Jeg kommer på det.
Sikke en knibe.
Hvor sagde du at den ting var? Din halo?
Her, i min hånd.
Melanie?
David?
David! Melanie!
Okay. Du er okay.
Du er bare i en kiste. Det er ikke noget særligt.
Det er ikke en gang... Det er mere mentalt. En mental kiste.
Din krop er ikke... Det er din hjerne der er fanget.
Det er... Det er ikke bedre.
David. Du er hysterisk. Stop det.
Sig ikke du er fanget herinde med en anden ting... Uhyre, eller hvad det er.
Nej, han er der oppe. Uhyret. Han narrer os til slippe kontrollen.
- Narrede dig. - Hvad?
Ja, den del forstod jeg. Men hvis du ikke er monsteret, så...
Jeg er dig. Din rationale hjerne.
Du har et nedbrud, en stressreaktion. Dine kræfter træder til for at redde dig.
Det skabte mig. Du gjorde.
- Du er Britisk? - Som jeg sagde, din rationale hjerne.
- Og jeg skabte dig? - Ja.
For at finde en vej ud før denne ting tager kontrol over vores krop for evigt.
Se omkring, makker.
Vi er i en lukket kiste, under jorden. Der er ingen vej ud.
Sig mig, hvordan kan vi være under jorden, når vi ikke en gang er inde i vores krop.
Så hvis der ikke er en krop og ingen jord, -
- så er der ingen kiste. Bare en ide.
Det giver mening.
- Godt. Forestil dig et klasseværelse. - Hvad?
Et klasseværelse. Med en sort tavle.
Vi skal regne det her ud, dig og mig.
En gang for alle.
Godt. Pæne tavler.
Nu skal du glemme alle tricks.
Hukommelsesarbejdet, glem alle løgne.
Det er dine tanker. Du ved alt det som monstrene ved.
Gå tilbage til begyndelsen. Hvad har vi lært?
- Jeg er adopteret. - Godt. Skriv det på tavlen.
- Virkelig? - Ja. Forestil dig kridt, ikke?
Kom så.
Hvilket de ikke ... Mine forældre var...
Jeg ved ikke hvad jeg skal kalde dem nu, men...
Hvorfor sagde de det ikke til mig? Eller Amy? Hvorfor sagde hun ikke...
Hej, fokuser.
Det drejer sig om fakta. Faktum et: Du er adopteret.
Hvad er faktum to? Hvad sagde Lenny om din far? Din rigtige far.
Hun sagde at hun kendte ham.
Ja. Og før vi går videre, lad mig spørge dig dette:
Tror du at den ting der oppe er Lenny?
- Nej. - Så hvad er det?
Hvad sagde han, videnskabsmanden? En parasit?
Ja. Skriv det ned.
Det er ikke et insekt, vel?
Ikke en spyflue eller en bændelorm. Det er -
- selvfølgelig..
Det er en mutant ligesom mig.
Og den har måske været sammen med dig siden du var..
En baby.
Så jeg havde en far -
- og en mor går jeg ud fra.
Og kendte Lenny ham, var han sikkert også en mutant som mig.
Psykisk går jeg ud fra. Og ham, det her monster -
- var hans fjende og de må have kæmpet.
Kæmpede de med deres næver?
Nej. De kæmpede her, i astrallegemet -
- med deres sind.
Og min far.. Jeg ved ikke engang hvordan jeg skal forestille ham -
- lige meget. Min far, må have vundet.
Og det her monster..
Hans sjæl, sind eller væsen, hvad det end var -
- det døde ikke.
Men sindet drev væk.
Og far tager hjem.
Skat det er overstået, jeg vandt. Giv mig noget sukker.
Skulle det være en britisk accent?
Også er der mig, der blev født.
Og af en årsag besluttede de at give mig væk.
Jeg mener, vidste de det?
Eller måske var det ikke -
- måske var det ikke monstret. Måske ville de ikke have mig.
- Surt. Fokuser nu. - Du har ret.
- Jeg er smuk og elsket. - Godt, fortsæt.
Lad os gå ud fra, far ikke mente det var sikkert for mig.
Så i stedet for at beskytte mig. Boede jeg med min anden mor og far -
- som adopterede mig i al hemmelighed.
På en eller anden måde, har monstret overvåget mig -
- og fundet mig.
Som et hjemsøgt hus..
- Den besatte mig. - Hvorfor?
Hævn. Var det ikke det hun har sagt?
Glimrende, fortsæt.
Den besatte mig, og det gjorde mig syg.
Det hjalp ikke mine kræfter, fik mig til at høre stemmer. Men den gjorde det værre.
Og ham eller den forgiftede hele mit liv -
- det gjorde mig skør.
- Den næres af mig. - Til hvilket formål?
Kræfter.
Den var svag, men jeg gjorde den stærkere.
Mine kræfter, og den blev næret.
Hvad sagde Lenny?
Det eneste væsen i universet som betyder noget er Gud.
Så den næres af mig. Så den måske en dag -
- kan få dens hævn.
Eller værre.
Men så kom Syd. Og vækkede mig.
Monstret indså det ikke kunne skjule sig mere -
- og her er vi. Ikke her i klasseværelset, men..
- Hvor er vi igen? - Vores sind er i astrallegemet.
Vores krop er i det værelse fra da vi var børn med vores venner.
- Og de har problemer. - Melanie, tog fejl.
Jeg var syg.
Men det er jeg ikke længere.
Så hvad har du tænkt dig at gøre?
Jeg vil have min krop tilbage.
Melanie?
David?
Nej, nej.
Må jeg?
Hvor var jeg? Nå, ja. Lad mig se.
HOLD ØJE MED HAM!
UHYRERNE KOMMER!
HEJ.
STÅ OP NÅR KONGEN KOMMER!
DET HAR VÆRET SJOVT, MEN NU KAN I GÅ!
OKAY, BØRN, BERED JER PÅ AT DØ!
UPS, TILBAGE OM ET SEKUND!
HVOR VAR VI?
NÅ JA. I GANG MED AT SLÅ JER IHJEL.
NEJ!
David.
Kerry.
- Er du okay? - Du?
- Den er væk. - Nej! Den er ikke væk.
Vi har isoleret den i din hjerne. Monstret med den ting.
- Så lad den være tændt? - Ja, tak.
- Er du okay? - Ja.
David, jeg synes virkelig at vi burde tage hen til mit laboratorium. Sig det, Melanie.
Elevator går ned.
Hvad synes du om beat poesi?
Lever min prædiken til min sjæl. Og Jacks sjæl også.
Og alle der vil lytte.
Jack lavede en god Martini. Jeg kendte en fyr der hed Jack.
Vil du have æg? Hvad med tomat?
At se på solnedgangen over kasse-hus bakkerne og græde.
- Er det rigtigt? - Åh, ja. Hvor var jeg?
Du var aldrig en anden solsikke.
Du var en solsikke.
Jeg ved at du ikke bryder dig om spisetid.
- Vil du... - Jeg har det fint.
Okay. Ville du have noget? Der er suppe.
Du forlod mig.
Jeg havde brug for dig og du forlod mig.
- Jeg er så... - Nej.
- ...ked af det. - Nej. Ikke her.
Jeg skulle have fortalt dig om manden -
- og at være adopteret... - Manden?
Der er så... men jeg mener, nu ved jeg du ikke var syg.
Og du havde den ting inde i dig. Og kræfterne. David, du havde kræfter.
Jeg ved det. Jeg er en mutant.
En mutant. Men nej...
Jeg skulle... du skulle have boet hos mig. Med Ben, med... åh, min gud.
- Jeg skal ringe til Ben. - Amy.
- Nej. Han vil være så bekymret. - Amy, det kan du ikke.
De holder øje med ham, division tre. Hvis du ringer til ham...
En e-mail... Jeg kunne ringe fra en telefonboks.
Hvil dig lidt. Vi finder ud af det.
Forsigtig.
Lad den ikke flytte sig for meget. Jeg ved ikke hvor stabil forbindelsen er.
- Alt i orden? - Egentlig ikke.
Jeg synes vi skal få den ting ud af mig hurtigt. Jeg tror ikke at den er ret glad.
Kom, David. Vi skal over til mit laboratorium.
Har jeg fortalt dig historien om damen og tranen?
Mange gange. Fortæl den igen.
David. Du ser godt ud.
Jeg kan lide det pandebånd.
Jeg ved det. Jeg, ikke så meget.
Tredjegrads, mange tak.
Virkelig smertefuld.
Vi har så meget at tale om.
I kan dræbe de andre.
- RELEASED - www.HoundDawgs.org